‫-סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫"שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חלומות אינסוף‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חולמת עד אינסוף‬
‫אתם יודעים את זה‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חלומות אינסוף‬
‫שתים עשרה לנצח‬
‫אי אינסופי, חולמת עד אינסוף"‬
‫- בית ספר לנצח -‬
‫כובע שלג!‬ ‫-זקן שלג!‬
‫בואו נתחרה!‬
‫"לחוואי היה כלב‬
‫ושמו היה בינגו‬
‫ב-י-נ-ג-ו‬
‫ב-י-נ-ג-ו"‬
‫קדימה, טוד, השתתפות היא 20 אחוז מהציון.‬
‫מר קפוזינסקי, השיר הזה כזה חלש!‬
‫אלפי שנים של היסטוריית מוזיקה,‬ ‫ואנחנו שרים על כלב מוזר.‬
‫זה חומר הלימוד הנדרש מהמדינה.‬
‫צריך להתחיל בבסיס.‬
‫זה לתינוקות!‬
‫בחייך, שתף איתי פעולה.‬
‫נו, "אנקת גבהים", מה?‬
‫מה חשבתם על היתקליף? קצת מטריד?‬
‫דעו לכם שיצאתי עם הרבה בחורים כמוהו.‬
‫סיפור מצחיק.‬
‫עמדתי בתור לשירותים במועדון בפראג...‬
‫למדתי בחו"ל.‬
‫בחור אחד טפח לי‬
‫על השכם ואמר...‬ ‫-גב' קרנדל?‬
‫כן, אסתר?‬ ‫-אפשר לחזור לשיעור?‬
‫סליחה, שיטות הלימוד שלי משעממות אותך?‬
‫לא,‬
‫אבל הבאתי עזרי לימוד‬ ‫שיסייעו לך לא לסטות מהחומר.‬
‫באמת, אסתר? את צריכה להירגע, מותק.‬
‫בכל מקרה, איפה הייתי? כן, פראג.‬
‫היו לו ידיים ענקיות ורטובות,‬
‫אני לא צוחקת...‬
‫אנקום בך, אימא!‬
‫לא! רג'ינה, אני לא רוצה להיות כזה,‬
‫אבל את יודעת שזו השחתת רכוש בית הספר.‬
‫על מה אתה מדבר, מר סי? זו אמנות.‬
‫זה הציור הכי יפה שציירתי.‬
‫היי, סגנית המנהל גוטיירז!‬
‫מזג אוויר נפלא בחוץ, נכון?‬
‫תסגרי את הדלת, אני כבר חוזר.‬
‫אני מצטער, אבל אני חייב לעשות את זה.‬
‫אבל מר סי, זה לא פוגע באף אחד.‬ ‫אתה שונא אמנות?‬
‫בחייך, רג'ינה, אני אוהב אמנות.‬
‫את רואה את זה? ציירתי את זה בעצמי.‬
‫קדימה, לעבודה, לפני שיראו.‬
‫טוב.‬
‫תודה, רג'ינה.‬ ‫-איזה רשע.‬
‫מורים טיפשים!‬
‫אף אחד לא מגביל את היצירתיות שלי!‬
‫היא שוב עושה התעמלות כעס.‬
‫יש, קרואסונים!‬
‫שתים עשרה בסדר?‬
‫כן, היא רק משחררת קיטור.‬ ‫-הם נותנים לי הוראות?‬
‫היה לנו יום מעצבן בבית הספר.‬
‫כן, בית הספר כל כך מעצבן.‬
‫מה זה בית ספר?‬
‫בית הספר הוא מקום מופלא‬ ‫שבו ילדים לומדים.‬
‫כלומר, אמורים ללמוד בו.‬
‫מה לומדים שם?‬
‫הכול.‬
‫אני רוצה ללמוד הכול!‬ ‫-בסדר.‬
‫אנחנו לומדים רק מה שהמדינה דורשת.‬
‫המדינה!‬ ‫-בית ספר זה טיפשי!‬
‫זה בניין מסריח‬
‫שבו חבורת זקנים‬ ‫אומרת לנו שטויות משעממות.‬
‫אני אוהב בניינים מסריחים!‬
‫אני רוצה ללכת לבית הספר, בבקשה!‬
‫לא תאהבי אותו, תפודית.‬
‫יש בו הרבה כללים חסרי משמעות.‬
‫והוא לא ממש מאורגן.‬
‫אנחנו רוצים בית ספר!‬
‫אם היו לנו מורים מגניבים כמונו,‬
‫הוא לא היה מבאס.‬
‫השיעורים היו יותר מהנים‬ ‫מאשר בחטיבה שלנו.‬
‫כן, יכולנו ללמד מה שמתחשק.‬
‫והיינו הרבה יותר יעילים בהפצת הידע.‬
‫"הפצת"?‬ ‫-זו מילה.‬
‫אני הייתי מורה מעולה לאמנות.‬
‫יכולתי ללמד ספרות ומתמטיקה!‬ ‫-ואני מוזיקה.‬
‫וגם היסטוריה, ביולוגיה וכימיה!‬
‫אני רוצה השכלה!‬
‫טאנופי התעלפה!‬ ‫-אני בסדר.‬
‫בואו נעשה את זה בדרך שלנו!‬
‫בית ספר אינסופי!‬
‫ברוכים הבאים לשיעור אמנות.‬
‫אתחיל בדבר פשוט.‬
‫שימו לב, אצייר את עצמי.‬
‫לוחלק, תגיד לי אם זה מדגדג אותך.‬
‫כמובן, אני בעניין.‬
‫אני לא יודע לצייר ככה.‬
‫הציור שלכם לא צריך להיות מושלם כמו שלי.‬
‫ציירו משהו שאומר, "זה אני."‬
‫עשיתי נכון? זו אמנות?‬
‫זה נהדר, טאנופי. כל דבר יכול להיות אמנות.‬
‫מה עם זה?‬
‫עשיתי אמנות?‬
‫כן, קולין, עשית אמנות אחת.‬
‫וזה?‬
‫בטח! אמנות היא כל מה שרוצים.‬
‫אמנות!‬
‫כל עוד אתם מבטאים את עצמכם,‬ ‫לא אעצור בעדכם.‬
‫הכנתי לכל אחד מכם עותק של תוכנית הלימודים.‬
‫סליחה, איישר את זה.‬
‫בבקשה.‬
‫זה שיעור מתקדם‬ ‫בספרות פוסטמודרנית תיאורטית.‬
‫ברוכים הבאים למסע חייכם.‬
‫כן!‬
‫מסע? לאן את לוקחת אותנו?‬
‫בדרך כלל מתחילים ברומנטיקנים,‬
‫אבל נקפוץ היישר‬ ‫לטרגדיות פוסט-סטרוקטורליסטיות.‬
‫מה?‬
‫מי שיודע לקרוא, להרים יד.‬
‫רגע...‬
‫לא משנה.‬
‫ואז קליב קרפנטר פרש‬ ‫והפך למתופף של "קרע" במשך תקופה,‬
‫וזה מטורף,‬ ‫כי הייתה לו מריבה עם ג'ורג לורנס‬
‫אחרי שחימם אותם בנוואדה.‬
‫אפשר ללמוד שיר?‬
‫כן, סליחה.‬
‫בסדר.‬
‫אלמד אתכם שיר של "המגבות החלודות".‬
‫שמו "הזדמנויות לרקוד".‬
‫הוא שינה את חיי.‬ ‫אולי הוא ישנה גם את חייכם.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬
‫"גשר לונדון ושמים כתומים"‬
‫סליחה, טעיתי.‬
‫"מי את ומי אני?"‬
‫בעצם אתחיל מההתחלה.‬
‫"גשר לונדון ושמים כתומים"‬
‫טוב, יודעים מה?‬
‫אני מנגן נכון אקורד ג'י.‬
‫לפחות אני חושב שזה ג'י.‬
‫אולי נתמקד בזה קצת?‬
‫כלי הנגינה שלכם מוכנים?‬
‫בחרתי את שלי כי הוא יותר גבוה ממני.‬
‫בחרתי את שלי כי הוא משמיע צליל כזה.‬
‫טוב, מוכנים? קדימה.‬
‫"סוסים...‬
‫יפים באור הירח."‬
‫לא, קולין, כתוב "תראו את ספוט רץ."‬
‫זה בסדר, נסה לבטא את האותיות.‬
‫גב' אסתר? כבר סיימתי את הספר.‬
‫כל הכבוד, דוקטור אלוף.‬
‫אולי תתחיל ב...‬ ‫-הדגם שלי?‬
‫כן, סיימתי אותו.‬
‫נהדר.‬
‫אסיים לעזור לקולין ואבוא להסתכל עליו.‬
‫חשבתי שהשיעור הזה אמור להיות מאתגר!‬
‫קולין, בוא ננסה שוב.‬
‫רגע, איפה הספר?‬
‫קולין?‬
‫מצטער.‬
‫קולין, תמשיך.‬
‫"הכלב..."‬
‫"הכלב קפץ מעל לבול העץ."‬
‫את רואה? זה קל.‬
‫בואו ניתן למישהו אחר הזדמנות לקרוא.‬
‫נראה שאת לא מסוגלת ללמד את הכיתה בעצמך,‬
‫אז אני עושה לך טובה ומקדם דברים.‬
‫לא כולם לומדים מהר כמוך.‬
‫אתה צריך להירגע!‬
‫דרמה.‬
‫אופס. השיעור הסתיים.‬
‫אהיה בחדר המורים.‬
‫איזה בלגן.‬ ‫-נכון.‬
‫התלמידים שלי לא עומדים בקצב.‬
‫אני מודאגת שהם לא יתקבלו למכללה.‬
‫קולין רוצה ללמוד בהרווארד!‬
‫את יודעת שזה לא אמיתי, נכון?‬ ‫-זה בשביל הכיף.‬
‫בכל מקרה, זה מלחיץ.‬
‫בחייך, יש לנו בית ספר הכי טוב בעולם.‬
‫היי, בורבו!‬
‫אני עושה אמנות!‬
‫לא יפה, בורבו! אני...‬
‫אתה מהלך על קרח דק!‬
‫איכס, באמת אמרתי את זה הרגע?‬
‫גב' שתים עשרה באה!‬
‫בורבו, מה זה היה?‬
‫קודם אתה שופך עליי צבע‬ ‫ואז הורס את הציור שלי?‬
‫כן, נכון שאמנות זה כיף?‬
‫זה לא כיף, זה מגעיל.‬
‫אבל אני עושה אמנות, רואה?‬
‫הדיוקן העצמי שלי...‬
‫למה?‬
‫טאנופי השקיעה בזה!‬
‫את מנסה למנוע ממני לבטא את עצמי.‬
‫ביטוי עצמי‬
‫זה לא להיות מגעיל ולהשחית דברים של אחרים!‬
‫את רעה!‬
‫נכון, בורבו, אני רעה.‬
‫מה?‬
‫אבל אני רעה רק כי אכפת לי מכם.‬
‫בסדר.‬
‫תודה שלימדת אותי משהו.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫חבר'ה, אנחנו נעשה פרויקט אמנות חדש.‬
‫הפעם, בואו ננסה להציב גבולות.‬
‫היי, ד"ר אלוף.‬
‫אני מתנצלת שאיבדתי את העשתונות בשיעור.‬
‫הנה משהו יותר מתקדם.‬
‫עוד ספר?‬
‫בטח קראתי אותו כבר.‬
‫רגע, לא. זה ספר חדש.‬
‫אוסף עבודותיו‬
‫של הריאליסט הפרוטו-קסום‬ ‫חורחה לואיס בורגס.‬
‫אתה תאהב אותו, ואולי כך תעזוב אותי קצת.‬
‫וואו, תודה!‬
‫האמת היא...‬
‫אסתר, יש לי וידוי.‬
‫אני לא יודע לקרוא.‬
‫רגע, מה? אבל קראת קודם.‬
‫לא, אני לא חושב שזה נכון.‬
‫לא...‬
‫לא!‬
‫רק רגע, מתקשרים אליי.‬
‫היי, דונה! מה אמרת?‬
‫מקרה חירום?‬
‫אני חייב ללכת. נתראה אחר כך, אסתר.‬
‫היי, דונה. אני יוצא מהשיעור.‬
‫כן, אני התלמיד המצטיין, כמובן.‬
‫איזה כאוס מוחלט!‬
‫אולי תלמד אותם שיר שהם מסוגלים לנגן?‬
‫"היה בחור שיצר אמנות‬
‫ובורבו הוא שמו‬
‫ב-ו-ר-ב-ו..."‬
‫חשבתי שאתה שונא את השיר הזה.‬ ‫-לא יודע,‬
‫ללמד זה קשה.‬
‫"ב-ו-ר-ב-ו‬
‫ובורבו היה שמו"‬
‫זה אני!‬
‫בוגרי בית הספר, תראו את היצירות שלכם.‬
‫אוף...‬
‫אני פורש מהוראה, החל מהיום.‬
‫גם אני. העין שלי קופצת כל הזמן.‬
‫כן, זה היה קשה משחשבתי.‬
‫בגלל זה המורים שלי כאלה מוזרים.‬
‫אופס! לא...‬
‫טוב...‬
‫תרגום כתוביות: עטר אברמסון‬